Din episoadele anterioare...
A fost pe Marte?
Deocamdată îi spun Yuri.
Voi fi omul vostru de legătură cu guvernul canadian.
Baza din Calgary intră în carantină.
N-ar trebui să fiu aici.
Puştiul ăsta nici n-ar trebui să existe.
N-ar trebui să-l trateze ca pe un om normal.
Va avea nevoie de mai multe îngrijiri decât pot oferi eu.
- Ce am făcut? Ce s-a întâmplat? - Nimic...
- Putem sta întinşi o clipă? - Da, sigur.
- La ce te gândeşti? - La nimic.
- Şi tu? - La slujba mea.
- La asta te gândeşti acum? - Da. Regret, e aşa de rău?
Ce s-a întâmplat?
Mă tem că voi rămâne blocată aici.
Îmi place să lucrez cu copiii, dar... nu prea ştiu...
Nu contează.
- Nu. Ce voiai să spui? - Nimic.
- Minţi. Voiai să spui... - Nu.
Voiai să spui că nu ştii ce vrei.
Lasă-mă!... Poate.
- Nu-mi place jocul ăsta. - Atunci nu te mai juca.
Nu cred că se prea caută consilieri în psihologia infantilă
cu o diplomă îndoielnică la Literatură Rusă.
- Serios? - Pot fi cei de la spital.
Scuză-mă, trebuie să răspund.
Alo?
Mi-au spus că te simţi mai bine.
Înţelegi limba engleză?
Când eram mic, nici eu nu prea vorbeam.
Mă bâlbâiam. Rău.
De multe ori tăceam pentru că dacă deschideam gura...
oamenii nu mă luau în serios.
Am plecat când am mai crescut, slavă Domnului,
iar acum nu-mi mai tace gura!
Nu-mi pot imagina ce viaţă ai avut, ce ai văzut...
Am visat despre lumea ta...
Şi tu eşti chiar aici.
Trebuie să plec.
Sper că nu te-am deranjat.
Somn...
Nu cred că voi apuca să dorm prea curând.
Da.
- A zis ceva? - Nimic.
Nu-i de învinovăţit.
Probabil nici eu n-aş face-o. Cred că e îngrozit.
- Are toate motivele. - De ce spui asta?
A supravieţuit unui mediu de Iad, dar ştii ce-i mai rău de atât?
Ceilalţi oameni.
PIONEER ONE Episodul 3
Traducerea şi adaptarea: Felixuca @ Nifty Subtitles Team
Mulţumiri www.addic7ed.com
Sigur e o idee bună să aducem oameni noi?
- E în continuare un secret, nu? - Nu va rămâne aşa la nesfârşit.
Dacă ai o idee mai bună, e momentul să o spui.
Tu conduci operaţiunea.
Să te întreb ceva.
Să zicem că plecăm din bază câteva ore.
Ar fi cam greu, cu carantina asta.
Trebuie să existe o cale. Vin mereu camioane cu provizii.
Ştii că vrei să încalci carantina impusă chiar de noi, da?
Să o ocolesc, nu să o încalc.
Cel mai important e ca puştiul să fie în siguranţă.
Nu sunt bolnav. Tu?
- Nu-mi spui unde te duci? - Nu chiar.
Ar trebui să colaborăm. Ar trebui să-mi spui orice.
Ai dreptate.
Îţi voi spune... când voi avea ceva de zis.
Doamnă Campbell?
Asta sigur nu-i secţia de pediatrie.
E în şoc de când a fost adus.
Poate vorbi?
Nicio afecţiune fizică nu-l împiedică să vorbească.
- Le-am zis că ştii limba rusă. - Puţin, dar nu ştiu dacă ajunge...
N-aş fi sugerat să fii chemată dacă nu credeam că te descurci.
Nimeni nu-i mai calificat ca tine să se ocupe de asta.
- Ar trebui să mă simt mai bine? - Te vei descurca.
Trebuie să stea cineva cu el. Vorbeşte cu el.
Pe asta o poţi face.
- Ţi-au zis de unde vine? - Da.
Nu pari şocată.
Când îţi bat la uşă noaptea doi tipi cu ochelari de soare,
crezi orice ţi-ar spune.
Ăsta e al doilea motiv pentru care te-am propus pe tine.
- Pentru că mă las uşor înduplecată? - Pentru că n-ai prejudecăţi.
Doctore?
Doctore Walzer?
Scuze. Intră! Eram furat de gânduri. Mă ajută să mă concentrez.
La o conferinţă SETI despre căutarea inteligenţei extraterestre,
discutam cum am reacţiona
dacă am primi cu adevărat un semnal extraterestru.
Mai multe persoane au sugerat muzica.
Capacitatea noastră de a inspira frumuseţe prin muzică
reprezenta tot ce avea omenirea mai bun de oferit.
Carierea mea muzicală s-a încheiat când m-am lăsat de trompetă, în şcoală.
Lumii îi e mai bine aşa.
Doctore, ai fost vreodată însurat?
O dată.
Acum am un câine. Face mai puţină mizerie. Tu?
Eu? Nu.
Dacă nu te superi, ce s-a întâmplat?
N-o să treci asta în vreun raport despre mine, nu?
Nu, nu fac niciun raport.
Nu-i mare lucru de zis. E povestea clasică.
Ea a luat casa şi eu câinele.
Laika.
Botezată după primul câine trimis de sovietici în spaţiu.
Toţi îşi amintesc de Sputnik, dar mai nimeni de Sputnik 2.
Au trimis un câine pe orbită...
şi au mai făcut primii un pas istoric.
A fost şi prima moarte în spaţiu.
S-au gândit cum s-o ducă acolo, dar nu şi cum s-o aducă înapoi.
A murit pe orbită. E o poveste adevărată.
Mă găseşti la cantină.
- Ai văzut asta? - "Google Mars"?
E întreaga planetă.
Cauţi acul în carul cu fân?
Mai degrabă un firicel de nisip pe plajă.
Dacă ne întoarcem acolo,
trebuie să descoperim posibilele locuri de aterizare.
- Ne întoarcem? - Da...
Pentru asta a fost tot, nu?
Acum nu mai am de ce s-o mai fac.
- Ba chiar ai un motiv să te duci. - Care e acela?
Părinţii lui.
Poate că mai sunt încă în viaţă.
Presupunând că luăm totul de bun...
te-ai gândit de ce ar fi riscat să-şi trimită copilul pe Pământ?
Da. De ce n-au venit cu el?
Poate nu aveau cum.
Poate nu mai aveau resurse şi le-au rămas două posibilităţi:
ori să rămână cât mai mult în viaţă... până să moară...
ori să rişte totul şi să trimită pe cineva pe Terra.
Mă cheamă Jane.
Sau... Jay.
Iată-ne aici...
Mă aşteptam să nu vorbeşti prea mult.
Uneori fac asta, împreună cu copiii.
Tu nu eşti orice copil...
Sunt pentru desen.
Poate mai încolo îţi vor veni idei.
Când erai mic, părinţii tăi îţi spuneau poveşti?
Înainte de culcare?
A fost odată ca niciodată...
pe un tărâm îndepărtat...
un rege.
Un ţar. Avea o grădină minunată.
În grădină era un măr
cu cele mai delicioase mere aurii din lume.
Dar în fiecare noapte venea un phoenix din cer
şi fura câteva mere aurii.
Ţarul s-a înfuriat şi le-a poruncit celor doi fii mai vârstnici ai săi
să captureze pasărea în schimbul a jumătate din regat.
Fiul mezin, Ivan, i-a implorat să-l ia cu ei.
Tată, ştiu că voi prinde phoenixul, vei fi mândru de mine.
Ivan era cel mai mic şi cel mai slab dintre fiii săi
dar, împotriva raţiunii...
S-a oferit să-l ajute să găsească phoenixul.
Nu-mi place, dar trebuie să termin.
Şi ăsta-i un final bun.
Dacă vrei să auzi restul poveştii, desenează-mi ceva pe hârtie.
Mă întorc repede, bine?
Cu un model ce nu se va demoda...
Creat de cea mai modernă tehnologie.
Pentru prima oară, disponibil pentru voi.
Tricoul "Pioneer One".
Susţineţi serialul cumpărând unul pe site-ul pioneerone.tv.
Sponsorizat de Hackerthreads.com
Căutam cantina. Mi-au zis că e aici.
Da, ai găsit-o. Nu-i mare lucru.
- Aveţi cafea? - În carafa de acolo.
- Nu ştiu cât e de caldă. - Mulţumesc.
Am auzit că aici trebuia să fie un centru comercial.
Aş vrea s-o fi făcut. Mi-ar fi prins bine un suc.
Ar fi fost mişto.
- Pot să stau puţin aici? - Da.
Am venit ca să citesc.
Dar mă uit la aceeaşi pagină de douăzeci de minute.
E ceva interesant?
Mă interesez de programul spaţial sovietic.
Pare un subiect exploziv.
Asta-i o glumă de astrofizicieni?
Da...
Cum ziceai că te cheamă? Eu sunt Jane Campbell.
- Adlai DiLeo. - Adlai?
E un nume neobişnuit, nu?
Eu am un nume comun. Jane.
Adlai Steven DiLeo.
Părinţii m-au botezat după Adlai Stevenson...
un tip care a candidat la preşedinţie de trei ori.
A pierdut. De trei ori.
- Frumos... - Da.
Mai ales copiilor de la şcoală le-a plăcut.
- Eşti... asistenta? - Da.
Ce face micuţul cosmonaut?
Nu vorbeşte şi e speriat.
E normal.
Cum de te-ai implicat în asta?
Lucrez cu copiii bolnavi de cancer la un spital de pediatrie.
Lucram cu doctorul Bertram şi s-a gândit că pot fi de ajutor.
Sincer... sunt complet depăşită. Nu m-am mai ocupat de aşa ceva.
Niciunul dintre noi n-a mai făcut-o.
Dacă n-ai observat, nu suntem "Echipa fantastică".
Suntem mai degrabă... ca nişte piloţi de încercare.
Să nu mi-o iei în nume de rău, dar nu pari să lucrezi la Siguranţă.
- Nu te supăra... - Nu doar tu crezi asta.
Îmi place ideea de a-i proteja pe oameni.
Mă ocup de chestiile grave ca oamenii să-şi vadă de viaţă.
- Sună aiurea, dar... - Nu, deloc. Te înţeleg.
- Da? - Da.
Tu ai desenat asta?
Nu ştiu ce este. Îmi poţi spune?
O să-l punem pe frigider, în sala de mese.
Trebuie să mă ţin de cuvânt.
Oricum...
Ivan s-a întors în regat şi i-a povestit totul tatălui său.
Ţarul a fost furios!
I-a aruncat în închisoare pe fraţii lui, până la moarte.
Iar Ivan şi prinţesa s-au căsătorit. Au moştenit regatul.
Inclusiv mărul.
Au trăit fericiţi până la adânci bătrâneţi.
Sau pe-aproape.
Povestea are multe lipsuri.
Fractură a osului ulnar, multiple fracturi la încheietură,
dar vestea bună e că nu-i nevoie de operaţie.
Cum de s-a întâmplat asta?
Jane spune că s-a lovit cu mâna de pat şi a început să ţipe.
Îl supraveghem tocmai ca să nu se întâmple aşa ceva.
- Ea e cea mai bună? - În situaţia asta? Da.
Se poate descurca.
Explică-mi cum şi-a rupt mâna stând în pat.
Osteoporoză.
Nu e o femeie de 90 de ani.
Oasele astronauţilor pierd din densitate
după perioade îndelungate de lipsă a gravitaţiei
şi prezintă simptome de osteoporoză.
E plauzibil.
Dacă nu-i o femeie de 90 de ani, e singura explicaţie posibilă.
- Cum se simte Jane? - E cam speriată.
Poate o ajută să vorbeşti cu ea.
N-avea de unde să ştie că se va întâmpla aşa ceva.
Ba da, dacă ar vrea să creadă...
că Yuri chiar vine de pe Marte, aşa cum arată toate probele.
Pregăteşte un raport cu tot ce ştim până acum.
Cu argumente pro şi contra.
Mai e ceva.
Înainte să-şi rupă mâna, Jane l-a pus să mâzgălească asta.
- Ce e? - Nu-s specialist în criptografie.
Ştie cineva?
Să dăm cărţile pe faţă. Cum stăm?
M-am documentat despre Programul Spaţial sovietic.
N-am aflat nimic despre vreo misiune pe Marte.
Capsula în care a venit Yuri n-a fost făcută în acest scop.
Irelevant.
Avem imagini cu capsula venind din spaţiu.
Sovieticii au preferat mereu să meargă pe căi deja bătute.
- Sputnik 2. - Exact.
NASA a cheltuit miliarde pe un pix şi ruşii au folosit un creion.
- Presa? - S-a liniştit după conferinţă.
Încă îşi mai bagă nasul.
Protestatarii de afară au început să atragă atenţia.
- Care protestatari? - E un grup mic.
S-a strâns la intrarea dinspre nord a bazei.
Când aveai de gând să-mi spui?
Nu-i lăsăm să intre. N-ai de ce să-ţi faci griji.
De ce protestează?
Unii împotriva proliferării armelor nucleare,
cred că puteţi ghici de ce.
Alţii acuză implicarea SUA în problemele Canadei,
dar presa se concentrează asupra maniacilor cu OZN-urile.
Cred că aici se petrece incidentul Roswell partea a doua.
- Să nu se afle mai mult. - E ora 21:00.
Bine. Vedeţi-vă de lucru.
Aş dori să văd capsula.
Găseşte-o pe agenta Larson.
Spune-i că ţi-am dat eu autorizaţie.
Intrarea de la sud.
- Ce mai faci? - Sunt bine.
- N-a fost vina ta. - Ştiu.
Bine.
Ascultă-mă... Nu cred că-s persoana potrivită.
Probabil sunt milioane de alţi oameni mai calificaţi.
Probabil că da, însă...
Având în vedere situaţia, doar tu te afli acum aici.
Trebuie să ne descurcăm aşa, dacă te simţi în stare.
- Trebuie să-mi dai un răspuns. - Da.
Eşti sigură?
Tu eşti?
Vom urmări camionul de aprovizionare când va ieşi.
- Noi? - Da, tu vei conduce.
Aş prefera să merg singur.
Nu-mi pasă nici dacă faci piaţa.
E baza mea, sunt regulile mele şi e ţara mea.
Bine. N-am timp de ceartă.
Te-ai schimbat.
Sper că-ţi place Motown...
- Doctore, cu ce te pot ajuta? - Îl caut pe Taylor. E aici?
Nu. Ai nevoie de ceva?
- Se poate? - Te rog.
Mulţumesc că m-ai autorizat să văd capsula.
Cu plăcere.
Cred că am descoperit ceva interesant.
E modelul din desenul lui Yuri.
Eşti perspicace, doctore. Ştii ce înseamnă?
Cel din dreapta e desenul lui Yuri.
În stânga vezi cum arată Marte pe cerul de noapte
pe o perioadă de 30 de nopţi, cu Marte la opoziţie.
Atunci Marte se apropie cel mai mult de Pământ.
Pare să se mişte invers
pentru că Pământul acoperă Marte pe orbita acesteia.
Dacă aşa se vede Marte de pe Pământ...
atunci aşa se vede Pământul... de pe Marte, în acelaşi timp.
Interesant, dar ce înseamnă?
Dacă determinam unghiul de declinaţie după linia orizontului
şi o perioadă aproximativă,
putem afla la ce latitudine se aflau pe planetă.
Bună treabă, doctore.
Mai multe probe care să ne susţină teoria.
- E mai mult decât atât. - Ce vrei să spui?
Înseamnă că-i putem găsi.
N-am călătorit trei ore doar pentru o cafea.
Aşteaptă aici.
- Bună! - Salut!
Ai o cravată nouă.
Deci?
Tom, îmi spui de ce m-ai adus până aici?
- Te-ai uitat la ştiri? - Da. Ce se întâmplă?
S-a întâmplat ceva. Lucrăm cu canadienii.
E frig...
Sunt obosită...
Am vrut să ne întâlnim aici
pentru că nu puteam să-ţi spun la telefon.
Vreau să te cer de nevastă.
Ce se petrece aici?
Nu m-ai crede de ţi-aş spune.
Yuri?
Mă înţelegi, nu-i aşa?
Îmi pare rău pentru braţul tău.
Dintr-o dată... totul pare atât de mic...
Nu ştiu cum altfel să-mi explic.
Mă simt atât de singură.
Probabil că aşa te simţi şi tu.
Dar sunt aici...
La fel ca tine.
Poate ne ajutăm unul pe celălalt.
Ce crezi despre asta?
Din episoadele următoare...
- Avem o problemă. - Nu-s prost. Nu mă lua de sus.
Poate că tipul ăsta chiar a venit de pe Marte.
Cum facem să fim acoperiţi?
Trebuie să putem profita cumva de relaţia ta cu el.
- Crezi c-o face doar pentru el? - Nu cred că-s atât de cinică.
Eu sunt.
Subtitrare de Felixuca www.niftyteam.ro